"Joci chenzina, iei găina!"
Cuvintele astea m-au obsedat toată noaptea.
În Las Vegas, ele sunt ca o vrajă.
Puteți întreba crupierii mai bătrâni, ei știu foarte bine.
Un crupier chinez de la Binion a inventat chestia asta.
Striga așa când cineva câștiga la "21".
S-a întâmplat acum peste 40 de ani, dar cuvintele astea se folosesc și azi.
"Joci chenzina, iei găina." Asta e.
"Joci chenzina, iei găina".
Încercați și voi.
Auzisem cuvintele astea de vreo 14 ori în noaptea aia.
Nu aveam cum să pierd.
În primul rând, nu făceam nimic ilegal.
Unele instituții consideră treaba asta dubioasă,
dar totul e perfect legal.
Și nu oricine o poate face.
E nevoie de foarte multă inteligență.
Eu sunt foarte inteligent.
Și așa am intrat în bucluc.
Număram cărțile și urma să câștig 640 de mii de dolari.
În regulă! Va trebui să despart decarii ăștia.
- Se despart decarii. - Despărțim decarii din nou.
De ani de zile câștig și pierd.
Avem și niște semnale cu mâinile.
Brațele încrucișate: joc convenabil.
Mâna la ochi: trebuie să vorbim.
Iar când o mână era trecută încet prin păr însemna un singur lucru.
"Șterge-o. Imediat."
"Joci chenzina, iei găina".
Loviți! Loviți! Loviți! Loviți!
Colegiul medical.
Absolvit cu media 10.
44 de puncte la examenul de admitere.
Președinte al Ligii Americane de Matematică.
Asistent al profesorilor Wilkins și Sanders.
Sunt prieten cu amândoi și mi-au vorbit foarte frumos despre tine.
Și tocmai ai fost acceptat la Medicină la Harvard,
după absolvirea Institutului de Tehnologie. Foarte impresionant.
Mulțumesc.
Bursa Robinson acoperă toate cheltuielile, după cum știi.
Absolut toate cheltuielile. Iar așa ceva nu se obține ușor.
Înțeleg.
Avem 76 de solicitanți anul acesta și numai unul va obține bursa,
iar majoritatea au un CV la fel de impresionant ca al tău.
Înțeleg.
Dle profesor Phillips,
unii copii își doresc să joace, când vor fi mari, la Red Sox,
iar alții vor să fie... nu știu... pompieri.
Eu, de mic, mi-am dorit mereu să studiez medicina la Harvard.
Și acum, când am fost acceptat, se pare că problema o reprezintă banii,
pe care nu îi am.
Așadar, ceea ce vreau să spun
e că am mare nevoie de această bursă.
Ai repetat asta înainte?
Da, de vreo 14 ori, în fața oglinzii.
Din păcate, nu e suficient doar să vrei.
Bursa Robinson va fi acordată unui student
absolut uimitor.
Cuiva total ieșit din comun.
Păi, eu particip și la un concurs științific.
Construiesc o roată-robot
care se poate deplasa singură, utilizând un sistem de tip GPS.
Eu proiectez acest sistem. Așa că...
Bun.
Ben, anul trecut bursa Robinson i-a fost acordată lui Hyum Jae Wook,
un imigrant coreean care are numai un picior.
Eu am ambele picioare.
Nu te-ai gândit să-ți tai unul?
Am glumit.
Totul depinde de cum te prezinți.
Trebuie să ne explici ce te face să fii ieșit din comun.
Ce experiență de viață te deosebește de toți ceilalți.
Experiență de viață.
Ce poți să-mi spui, Ben,
ca să mă uimești, pur și simplu?
Scuze pentru întârziere.
- Unde îți e sacoul? - Îl am aici.
Nu se poate ca noul asistent de manager să se prezinte așa la serviciu.
Felicitări. Ce spui de 8 dolari pe oră?
8 dolari?
Sună nemaipomenit, Warren. Mulțumesc mult.
Te-ai culcat cu el, nu-i așa?
- Da, așa e. - Așa e.
Și eu m-aș culca cu el dacă mi-ar da 8 dolari pe oră.
Palmer termină de predat lecția, iar eu îi zic:
"Dle profesor Palmer, ar fi nevoie de o capacitate de 14 ori mai mare"
"ca să obținem rezultatul dorit."
Și el zice: "Miles, nu ți se pare puțin cam mult?"
Și eu mă ridic în picioare, jur că așa a fost, în fața clasei și îi zic:
"Niciodată nu strică mai multă capacitate, dle profesor."
O, Doamne! Ce naiba ai?
Nimic.
Sper că n-ai nimic.Tocmai ai fost promovat. Ar trebui să fii mulțumit.
Am nevoie de o prezentare pentru bursa Robinson și nu știu ce să scriu.
Și nu știu ce să scriu pentru că nu am ce să scriu.
- Fii serios, Ben. - Ce-i?
Ai atâtea de scris.
Eu nu-ți ajung nici la degetul cel mic. Și sunt genial. Asta nu contează?
Asta nu uimește pe nimeni.
Mă uimește pe mine, stimabile.
De când aveam 16 ani, am luat cu brio toate examenele.
Am făcut cursuri suplimentare. N-am întârziat niciodată.
Ba chiar am stat în primul rând și am rămas mereu peste program.
Am renunțat la tot.
Am renunțat la distracție. Am renunțat la sex.
Nu cred că ai renunțat la sex.
- Bine, poate că nu. - N-ai renunțat la sex.
Bine, nu la sex, dar...
Mă enervează la culme
că intrarea mea la Harvard depinde numai de bani.
Doar taxele școlare și cazarea costă peste 300 de mii de dolari.
300 de mii de dolari!
E revoltător. Extrem de mult. Înțeleg.
Credeam că în viață sunt lucruri mai importante decât banii.
Trebuie să vezi partea plină a paharului,
tocmai am economisit niște bani, de la asigurarea mașinii.
Mulțumesc.
- La mulți ani! - Mulțumesc, mamă.
Mulțumesc, iubire. Pupici.
Pune-ți o dorință.
- Pune-ți o dorință. - Bine.
Bravo.
La mulți ani, Benjamin!
Miles a scris asta. Vezi asta?
Mi-a luat 5 minute până să-mi dau seama că e un șir Fibonacci...
Iar numărul următor e 21. Ți-a ruginit mintea, Kam.
Kam, îmi datorezi 6 dolari.
Ba nu, că n-am mâncat nicio aripioară.
Grozav. Păi, noi nu facem așa.
Împărțim în mod egal. Așa că să spunem că plătești.
- Lasă că plătesc eu. - Nu, plătesc eu.
E ziua ta. Și ești la fel de lefter ca mine.
Păcat că n-am mâncat nicio aripioară.
Am scos listele de la 2.0.9 aseară,
după 19 căni de cafea.
- Ia uită-te. - Cred că glumești!
Excelent. Miles, e grozav.
Era și cazul, pentru că am lucrat la asta de când am venit.
Aici e destinul nostru.
Există și pos... Mulțumesc.
Există și posibilitatea să nu câștigăm.
Zău? Mușcă-ți limba! Mușcă-ți naibii limba!
Măi, băieți,
nu ieșim cu fete, nu plecăm nicăieri, suntem lefteri.
Tot ce avem e Competiția 2.0.9.
Dacă n-o câștigăm nici pe asta, ce rost mai are sa ne sacrificăm?
Ia priviți!
Nu, nu, nu, nu!
Suntem niște ratați.
Tatăl tău ar fi foarte mândru de tine, Ben.
Da.
Îți amintești ceva de el?
Nu prea. Poate când se bărbierea.
Cred că l-am văzut când se bărbierea.
Ce mai faci în seara asta?
Nu știu. Cred că mă întorc și lucrez la prezentarea aia.
Ben, muncești prea mult.
În afară de serviciu, școală și 2.0.9, nu faci nimic pentru sufletul tău.
Trebuie să-ți faci timp și pentru distracție, Ben.
O dată în viață împlinești 21 de ani. Și anii trec foarte repede.
Bine. În regulă.
- Noapte bună. - În regulă, noapte bună.
- Să nu vii acasă înainte de 3 dimineața. - Bine.
În regulă.
Cine poate să explice metoda lui Newton și la ce folosește?
Se poate folosi pentru rezolvarea unor ecuații neliniare.
Impresionant. Foarte bine, sunt impresionat,
mai ales că acest curs se numește Ecuații Neliniare.
Acum să-mi spună cineva ceva ce nu știu.
Cine vrea?
Bueller. Cine vrea? Bueller.
Newton a furat-o.
- Poftim? - Newton a furat-o.
Joseph Raphson a publicat aceeași metodă cu 50 de ani înainte.
Dar, dacă valorile inițiale sunt prea departe de zero, nu funcționează.
- Scuză-mă, cum te cheamă? - Ben. Ben Campbell.
Ben.
Deci Ben Campbell susține că Joseph Raphson
a inventat, de fapt, această metodă.
Dacă ar fi așa, de ce nu a fost recunoscut?
În primul rând, Newton avea un impresar mai bun.
Și apoi, după 1700, s-a știut foarte puțin despre Raphson,
poate doar că a descoperit Cabala cu 300 de ani înainte de Madonna.
Hai să-i dăm lui Ben șansa de a obține niște puncte în plus, da?
O să-i spunem problema de concurs. Bine?
Ben, să zicem că ești la un concurs TV.
Ai de ales între 3 uși.
În spatele uneia e o mașină. În spatele celorlalte 2 sunt niște capre.
Ce ușă alegi, Ben?
Prima ușă?
Prima ușă. Ben alege ușa nr. 1.
Acum, prezentatorul emisiunii,
care știe ce se află în spatele fiecărei uși,
decide să deschidă altă ușă. Să zicem că alege ușa nr.3.
În spatele ei se află o capră. Acum...
Ben, prezentatorul vine la tine.
El îți spune: "Ben, vrei să rămâi cu ușa 1
sau preferi ușa 2?"
Îți convine să te răzgândești?
- Da. - Așteaptă.
Adu-ți aminte, prezentatorul știe unde e mașina,
așa că de unde știi că nu e un truc?
Că nu te manipulează, ca să te alegi în final cu capra?
Nu-mi pasă. Răspunsul meu se bazează pe un calcul statistic.
Se bazează pe schimbarea de variabilă.
Schimbarea de variabilă? Dar el ți-a pus o întrebare simplă.
Da, care schimbă, însă, situația.
Luminează-ne.
Când mi-a cerut să aleg o ușă,
aveam 33,3% șanse să aleg corect.
Dar, după ce a deschis una dintre uși și mi-a cerut să aleg din nou,
șansele mele sunt de 66,7% dacă schimb prima alegere.
Așa că aleg ușa 2, datorită celor 33,3% șanse în plus.
Exact.
Oameni buni, amintiți-vă,
dacă nu știți ce ușă să alegeți, luați în calcul schimbarea de variabilă.
Majoritatea oamenilor nu ar face schimbarea,
din superstiție, de teamă sau din cauza emoției.
Dar dl Campbell a lăsat emoțiile la o parte
și, după un simplu calcul matematic, s-a instalat într-o mașină nou-nouță!
Care e mult mai bună decât mârțoaga aia pe care o conduci prin campus.
Gata acum.
Lecția s-a terminat. Vă mulțumesc.
Lucrările voastre corectate sunt aici.
Luați-le când ieșiți.
Sunt invincibil.
Băieți, Jill Taylor, la nord-vest.
O, Doamne! M-a lovit.
Știi, ar trebui s-o inviți în oraș.
Nu e vreun geniu în știință.
Ia stai. Ba chiar e.
De ce nu o inviți tu?
Pentru că eu mă întâlnesc deja cu cineva.
Mâna ta dreaptă nu se pune, Miles.
Ba se pune, după cum văd.
Știi ceva? Poate că nici nu vreau să o invit.
Da, sigur.
Vrei să capeți experiență de viață, nu?
Eu zic că dacă te culci cu ea ai numai de câștigat.
Kam!
Micul geniu.
Trebuie să vii cu mine acum.
- Poftim? - Vino cu mine.
Haide!
- Unde mergem? - O să vezi.
Invitatul nostru de onoare.
- Ce mai faci, Ben? - Bine.
- Ai mai fost în sala asta? - Da.
La Chimie Organică, în anul întâi.
- Cum te-ai descurcat? - Am luat 10.
- Dle profesor Rosa... - Micky, te rog.
E vreo problemă cu lucrarea mea?
Ai găsit o metodă mai bună decât cea a lui Newton
și asta nu e o problema, ci e o bătaie în stil mare.
Dar Newton e mort de 250 de ani, așa că n-a prea fost o luptă dreaptă.
Așadar aici e un fel de club de matematică?
Nu fiți nepoliticoși, copii.
- Kianna. - Fisher.
- Choi. - Jill.
- Ai studiat vreodată jocul "21"? - Nu.
E foarte simplu, de fapt.
Joci împotriva crupierului.
Ți se dau două cărți.
Figurile valorează 10 puncte.
Cine se apropie mai mult de 21 de puncte câștigă.
Dacă depășești, pierzi. Dacă crupierul depășește, pierde el.
E jocul de cărți cel mai popular din lume.
E un joc de memorie.
Cărțile întoarse sunt trecutul, iar cele care urmează sunt viitorul.
Și partea cea mai bună e că se poate câștiga mereu.
Vă referiți la numărarea cărților?
Nu. Mă refer la a deveni foarte, foarte bogat.
Numărați cărți, nu-i așa? Cu toții?
Ca echipă, da.
- Când? - La sfârșit de săptămână. Și de sărbători.
- Unde? - La Las Vegas, puișor.
Și de ce îmi spuneți mie asta?
Păi, să zicem că s-a făcut loc în echipă.
Cum așa?
Jimmy a primit o slujbă la Google.
- Jimmy a primit o slujbă la Google? - Da, știu, pare incredibil.
Dacă făcea bani aici, de ce a plecat?
Ben, am zis Google, nu Sizzler.
Da, e o nebunie.
Ba nu, Ben. E profitabil.
Nu pot s-o fac. Îmi pare rău.
- Haide, Ben. O să fie distractiv. - Da, Ben, va fi distractiv.
Nu e vorba de asta, dar...
Tocmai am fost promovat la serviciu, așa că nu e momentul potrivit.
Noi plătim mai bine.
Nu pot să plec la La Vegas în fiecare weekend.
De ce nu? Ești la început de carieră, tocmai ai fost admis la Harvard.
De ce îți faci griji?
- De unde știi? - Îmi place să mă interesez de elevii mei.
Mai particip și la un proiect științific.
Ați auzit de Competiția 2.0.9?
Construiesc o mașină care se conduce singură.
Lucrez la asta de peste un an, cu prietenii mei,
așa că e important.
Ben, lasă mașina să se conducă singură.
Nu numai că ești foarte inteligent, dar ești și foarte stăpân pe tine.
Nu te lași cuprins de emoții. Gândești logic.
Ben, ești făcut pentru asta.
O să te distrezi mai mult decât în toată viața ta.
E perfect pentru tine.
Mulțumesc. Dar nu sunt persoana care vă trebuie.
Așa că îmi pare rău.
Ben.
Sper că această discuție va rămâne între noi.
- Nu, sigur... - Nu.
Ești unul dintre elevii mei preferați
și n-aș vrea să te pierd, dacă înțelegi ce vreau să zic.
- Nu mi se potrivește. - E banală.
E cu pătrățele. E albastră. Cum să nu ți se potrivească?
Cât costă toate astea?
Păi, cureaua costă 49,95 dolari, din care scădem 15% reducere.
Sacoul e 589,99,
Pantalonii sunt 285,99 dolari și se scade reducerea de 10%.
Din păcate, cămașa nu e la ofertă, dar pot să scad 5% din 69,99 dolari.
Pantofii tocmai au fost reduși la 155 dolari,
așa că în total vă costă 1.042,68 dolari.
Mă pricep bine la socotit.
- Da. - Așa se pare.
Anunțați-mă când v-ați hotărât.
- Da. Mulțumim. - Eu vă mulțumesc.
- Da. Mulțumim. - Vă mulțumesc.
Bună.
- Mă poți ajuta? - Da, desigur.
Caut o cravată.
Avem reducere de 15% la cravate.
Și, dacă vrei, pot să obțin, pentru tine, încă 10%,
care e reducerea pentru angajați.
- Asta e drăguță. - Da, așa e.
Acesteia i s-a aplicat un strat protector Nano-Tex,
împotriva lichidelor și petelor.
- E foarte practic. - Da, e destul de practic.
Uită-te la mine. Stai liniștit.
Cu toate că stratul Nano-Tex mă tentează,
adevărul e că n-am venit pentru o cravată, Ben.
Am venit să te văd.
Chiar?
"21" e un joc grozav.
E ușor de învățat
și nu e nevoie de cine știe ce strategie.
Eu îl știu de mică.
- De mică? - Da.
În fiecare seară, după cină, jucam cu tata.
Știam regulile de bază înainte să împlinesc 9 ani.
Dacă câștigam, îmi cumpăra înghețată.
Și dacă câștiga el?
Oricum îmi cumpăra înghețată.
Bineînțeles, doar e tatăl tău.
Ben, nu știi cum te simți
când poți câștiga mai mulți bani decât ți-ai imaginat vreodată.
Cred că ar trebui să vii la Las Vegas.
Pentru că am impresia că ți-ar prinde bine un mic concediu.
Nu pot.
Îmi pare rău.
Pur și simplu nu pot.
Bine. Dacă te răzgândești, știi unde e locul de întâlnire.
Da.
Ești oricând binevenit.
Cred că cel mai bun lucru la Las Vegas
e că acolo poți fi tu însuți.
- Care e rezultatul? - Plus 9.
- Nu. - Plus 11.
Nu.
- Frate, am pierdut totalul demult. - Nu-mi spune "frate".
- Plus 9? - Te-ai luat după Jill.
Zău așa. Au ieșit 76 de cărți.
23 de cărți au fost mari, cu valoarea de -1.
17 au fost neutre, fără valoare,
iar restul au fost cărți mici, cu valoarea de +1.
- Cum de ați pierdut totalul? - Plus 13.
Totalul. E +13.
Da.
Ia-ți un scaun.
Stai.
- Totalul? - Plus 12. Ouă.
12 ouă într-o cutie.
- Și acum? - +9.
Pisicile au 9 vieți.
Pisică.
Dulcea vârstă de 16 ani.
Fiecare carte avea o valoare.
O carte mare, -1. O carte mică, +1.
Restul, zero.
Plus 13. Plus 8. Plus 9. Plus 12.
Studiam de dimineața până seara, în fiecare zi.
Dar nu era vorba de chimie, de fizică, nici de inginerie. Era aritmetică simplă,
folosită așa cum nu mi-aș fi imaginat vreodată.
Echipa noastră avea un sistem.
Și, ca să nu fim descoperiți, am creat un nou limbaj.
Cuvintele erau numere, iar numerele erau cuvinte.
- Plus 17. - Revistă.
- Plus 6. - Pistol.
- Plus 15. - Chenzină.
Plus 12.
Repetați la chimie?
- Plus 14. - Inel.
- Plus 16. - Dulce.
Folosește-l într-o propoziție.
Omule, zahărul ăla e foarte dulce.
Știind totalul, știam ce cărți au mai rămas.
Așa că știam cât să pariez.
Te descurci grozav.
Micky, să știi că fac asta doar ca să-mi plătesc studiile la Medicină.
Am nevoie de 300 de mii.
Și, dacă o să câștig banii ăștia, mă retrag.
În primul rând, nu te întreba "dacă", ci "când".
Te înțeleg perfect.
- Într-adevăr? - Da. E firesc să te oprești.
Au un nou soft care ajută calculatorul să citească pe fețele oamenilor,
așa că cine știe cât vom mai putea face asta?
Și dacă ne prind?
Sistemul nostru e infailibil, o să vezi.
Și, oricum, să numeri cărțile nu e ilegal.
- Atunci nu e niciun pericol? - Nu, Ben, e sigur. Foarte sigur.
Crezi că poți să învingi sistemul?
Ăsta e sistemul, care ripostează.
Dacă vrei să numeri cărți, du-te în Atlantic City.
- Ridicați-l. - Haide, băiete.
Numără până la 5.
- Numără până la 5! - Ce?
Numără până la 5, ca să văd că nu ai leziuni pe creier și că poți să pleci.
Începe cu unu.
Unu, doi, trei, patru, cinci.
Bine. Acum, nu mai număra.
Să mergem.
Ești nebună, toată lumea știe să despartă optarii.
Până și bunica mea desparte optarii.
Nu pentru un decar. E o tâmpenie.
Te hotărăști să joci două mâini
împotriva celei mai mari cărți.
Dacă e un 5 sau un 6, mai merge.
Dar dacă e un 10 sau un as, ai jucat prost.
Kiana, gata, în regulă? Jill are dreptate. Da?
Choi, explică-i lui Ben cum jucăm.
Bine.
Echipa noastră e alcătuită din două tipuri de jucători,
figuranți și protagoniști.
Să zicem că masa asta e sala de jocuri a cazinoului,
sarea și piperul sunt figuranții.
Figuranții se așează la diferite mese
și pariază foarte puțin. Suma e mereu aceeași.
Figuranții nu ridică niciodată miza.
Astfel rămânem mereu în anonimat și nu au cum să ne prindă.
Exact. Ei pariază cel mai puțin la masa lor,
dar numără și așteaptă momentul oportun.
Așa e. Iar când la crupier se adună cărțile cele mai mari,
figurantul îl cheamă printr-un semnal pe protagonist.
Muștarul. Dă-mi muștarul, te rog.
Eu sunt mereu muștarul, așa că...
Deci văd semnalul și vin, ca un băiat de bani gata beat,
sau ca un miliardar drogat, și arunc în joc sume mari.
Protagonistul ridică miza dar continuă să numere.
Când se echilibrează valoarea cărților pleacă.
Nu e atât de ușor cum pare.
Păi, nu e, știi, pentru că,
dacă dl Muștar pierde socoteala,
figurantul de la masa lui trebuie să-i dea semnalul când să plece.
- Știi semnalele, da? - Da.
Arată-ne.
Ce înseamnă asta?
- "Casa e plină". - Exact.
"Trebuie să vorbim".
"Casa se echilibrează".
Și "Pleacă imediat".
Bine. Cred că e pregătit pentru partida de probă de mâine.
Va fi o partidă de probă?
- Unde? - O să afli.
Salut.
- Tu ești Ben? - Da.
Vino cu mine.
Pe-aici.
Vino, vino. Haide.
Nu mai pariază nimeni.
Haide, bani.
Astăzi, 14.
De partea cui ești?
16.
Mulțumesc. Îmi pare rău, domnule.
Deci, Henry, ți-am zis că am aflat de locul ăsta dintr-o revistă.
- Vrei să pariezi? - Da. 300 de dolari.
300 de dolari.
Pariul dvs, domnule?
Mersi.
"Joci chenzina, iei găina!"
"Joci chenzina, iei găina". Bun așa.
Foarte frumos.
Vrei să-mi mai aduci ceva de băut?
Mulțumesc.
Ce naiba faci?
Ce faceți? N-am făcut nimic! Lăsați-mă în pace!
Lăsați-mă, n-am făcut nimic!
Vă rog. Dați-mi drumul.
- Care e totalul? - Nu-mi faceți nimic!
- Spune care e totalul. - N-am făcut nimic!
Care e totalul?
E plus 18.
Trebuie să fie o glumă.
Felicitări, Ben.
Am vrut să ne asigurăm că poți să numeri și când ești stresat.
Bine ai venit în echipă.
Nu a fost cu rea intenție.
E în regulă, Campbell. Eu am plâns cu sacul ăla în cap.
Fisher și Jimmy au fost mereu protagoniștii.
O să-i iei locul lui Jimmy.
N-am mai făcut asta.
Știu și te înțeleg.
Dar n-am încredere în fete, iar Choi e Choi.
În cei 14 ani de când sunt profesor,
n-am avut niciun elev atât de strălucit ca tine.
Creierul tău e ca un procesor Pentium.
O să te descurci grozav. Știi de ce cred asta?
Pentru că așa eram și eu acum 25 de ani.
Ești gata?
- Da. Sunt gata. - Bine.
Și încă ceva, Ben, și e foarte important.
Noi numărăm cărțile, nu mergem la noroc.
Respectăm niște reguli și utilizăm un anumit sistem.
Înțeleg.
Am văzut ce nebunie e la mesele de joc
și, uneori, oamenii o iau razna de tot.
Se lasă copleșiți de emoții.
Ție să nu ți se întâmple asta.
Ai înțeles?
Da.
Du-te să te odihnești.
- Să mă odihnesc? - Da, mâine plecăm.
Mâine? Trebuie să predau o lucrare marți.
- Nu mai trebuie. - Nu?
Nu, am vorbit cu profesorul O'Reilly.
I-am zis că am o treabă cu tine
și a înțeles, așa că ți-a dat un 10.
Vezi, Ben, se pot întâmpla lucruri uimitoare când ești cu noi.
Te sunăm mai târziu să-ți spunem detaliile.
Fetele au venit mai devreme?
Da. Au mai multe valize de verificat.
Bine.
Ne vedem la punctul de control, fiindcă Ben și cu mine ne ducem la toaletă.
Eu nu am nevoie.
Ba da, trebuie să mergi. Zborul va dura mult.
- E în regulă. - Mergem la toaletă.
Serios, nu am nevoie la toaletă.
- Nu contează. - Dar chiar nu am...
Te rog să taci.
De ce te uiți acolo? Uite, eu...
Nu-mi pasă. Taci. Intră.
- Ce faci? - Haide.
- Dă-ți pantalonii jos. - Ce?
Nu pune întrebări.
- Bagă-ți ăștia în slip. - De ce?
Vrei să ți-i bag eu? Nu mă obliga.
- De ce nu-i punem în valiză? - Pentru că se văd pe scanner.
Doar n-o să-i lăsăm să ne confiște 250 de mii de dolari.
250 de mii de dolari?
- Nu. De ce trebuie să fac eu asta? - Pentru că tu ești cărăușul.
Mă enervezi cu atâtea întrebări.
Ce e un cărăuș?
- Treceți, domnule. - Mulțumesc.
În coș, vă rog.
Poartă-te normal, fii absolut normal.
Lăsați aici cheile și alte obiecte metalice.
Mulțumesc.
Dacă aveți sticle într-o sacoșă, spuneți acum.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Biletul dvs.
Domnule?
V-ați uitat valiza.
Mulțumesc.
Foarte bine, Campbell!
Hei, Ben! Asta e regula de bază, să te arunci.
Burt, Moishe, Vladimir,
Mona, dra Sommers, noile voastre acte de identitate sunt pe bar.
Mă bucur că ați ajuns.
Vladimir Stupnitsky?
Tatăl tău e diplomat la Consulatul rus.
Locuiești în Washington DC.
Pasiunile tale sunt tablele, șahul și plimbările pe plajă.
- Mie nu-mi place numele meu. - De ce?
Sierra Sommers? Arăt eu ca o "Sierra"?
Ai un munte de haine. Te vei descurca tu.
Dacă pretinzi că nu știi engleza, nu va trebui să-ți schimbi coafura.
Credeam că e ceva legal. De ce avem nume false?
Toți aveți alte nume și vă deghizați,
astfel încât crupierii cred că aveți vârsta la care sunteți acceptați în sala de joc
și ca să păreți alții de fiecare dată când intrați într-un cazinou.
Dacă furi Biblia, ajungi în Iad. Asta e regula.
De parcă n-am fi ajuns deja acolo.
Fiți atenți.
Toate cazinourile au camere de supraveghere pe tavan.
Sunt denumite "ochii din cer".
Comandați apă plată cu lămâie, dar comportați-vă ca și cum ați fi amețiți,
și, sub nicio formă, nu arătați că vă cunoașteți.
Vă spun încă o dată: nimeni nu trebuie să-și dea seama că vă cunoașteți.
Și care e deviza noastră?
- "Să nu fii prins numărând". - "Să nu fii prins numărând".
Mulțumesc foarte mult.
Tu de ce nu joci?
Am jucat mai demult și eram cel mai bun. Dar m-am retras.
Ascultați sfatul meu, cel mai bine e să te retragi în plină glorie.
Bine ați venit la Las Vegas!
Nu se mai pariază.
Haideți! Potul mare, acum! Potul mare.
Să-ți vorbesc de "21", dragă. N-ai auzit de strategia de bază?
Mi se pare mult prea complicat.
- Eu sunt Sierra Sommers, din Charleston. - Încântat.
Am venit să-mi dublez moștenirea.
Habar n-am.
10 mii.
Schimb 10 mii.
E dulce. Prea dulce.
Optar. Totalul e tot +16.
Decar. Adică minus 1.
Totalul e +15.
Optar. Rămâne +15.
Nouar. +15.
Cinci. Totalul e +16.
Opt. Despart optarii.
Pot să-i despart?
- Dle, vă rog să nu atingeți cărțile. - Scuze.
Valet. Totalul e +15.
Decar. +14.
Rege. Nouar. +13.
Valet. +12.
Nouar. Tot +12.
21.
Maimuță! Maimuță!
- Ce e "maimuța"? - O șmecherie.
O șmecherie, da? Hai, maimuță.
Maimuță!
Maimuță! Hai, dă-ne o carte bună!
Maimuță! Hai, maimuță!
Maimuță! Maimuță!
Foarte bine! Excelent!
O, Doamne!
Trebuie să mă opresc.
Îmi dai fise mari, te rog?
Drăguțe izmene.
- Ce-i cu ăștia? - Partea ta din câștigul de aseară.
Am împărțit totul la cinci.
Cum ți s-a părut?
A fost distractiv.
- Ai jucat bine. - Într-adevăr?
Da. Ai numărat repede și bine. Te-ai descurcat excelent.
Ai pariat mult, cu tupeu, și ai plecat la timpul potrivit.
Și ai câștigat mai mult decât Fisher.
Sincer să fiu, la început eram destul de stresat.
Dar după un timp mi-a fost ușor.
Nu e valabil pentru toți.
E doar un calcul aritmetic simplu.
Grozav. O să facem ravagii cu tine.
Să știi că i-am spus și lui Micky.
Fac asta doar ca să-mi plătesc studiile la Medicină.
300 de mii de dolari și mă retrag.
Așa zic toți.
Nu, serios, fac asta doar ca să intru la Harvard.
E un scop care scuză mijloacele.
Te cred.
Bine.
- Alo? - Avem o reuniune cu echipa peste 5 minute.
Reuniune cu echipa.
Alo?
- Bună. - Bună.
Unde sunt ceilalți?
Nu știu. Fisher vine acum, era în urma noastră.
Vai, Fisher, n-ai dormit deloc.
- Ba da. Cu Ida. - Ida?
E dansatoare. Am agățat-o la Sapphire.
- Și Ida e numele ei de artistă? - Da. În memoria bunicii ei.
Unde e Kianna?
La automate.
- Choi, unde naiba ai fost? - Am găsit un cărucior de servit masa.
Am fost ocupat azi-dimineață.
Să clarificăm lucrurile.
Nu sunteți în tabără, iar eu nu sunt supraveghetorul vostru.
Asta e o adevărată afacere în stil mare.
Kianna, automatele sunt pentru ratați.
Fisher, stripteuzele sunt pentru borfași.
Choi?
Ai câștigat 5 miare azi-noapte, așa că nu mai fura pixuri ieftine
și bănuți de ciocolată din cărucioare de servit. E ridicol.
Iar tu, Fisher, ce naiba a fost cu tine aseară?
Ce-i?
De 3 ori figuranții ți-au spus că masa se echilibrează,
dar tu ai continuat să joci.
Nu ai mai putut să numeri sau te-ai pierdut.
Nu vreau să se mai întâmple asta.
Jill, foarte drăguță deghizarea de aseară.
Și Ben, bravo! Te-ai comportat ca un profesionist. Continuă tot așa.
Norocul începătorului.
Un bărbat adevărat știe să câștige, dar și să piardă.
Eu nu am jucat când masa era echilibrată, de 3 ori.
Știi ce e mai rău ca un perdant?
Cineva care nu recunoaște că a jucat prost.
Vorbește cu Ida.
Cine e Ida?
- Cine naiba e Ida? - Taci din gură.
Adio chenzină.
- Intru în joc. - În joc, până la limită.
Cum merge, dle crupier?
Nu contează, prietene.
Pentru mine, ziua de ieri e istorie, iar cea de mâine e un mister.
Important e momentul de față.
Am mai pierdut un cazinou.
- Pe care? Caesar's sau Mirage? - Caesar's.
Era un contract vechi de 14 ani.
- Au optat pentru noul soft. - Știu, Terry. Știu.
Cole, ne-au terminat în zonele 4 și 5, în ultimele două seri.
Bine, Clark, o să mă uit pe înregistrarea video.
Apropo, vrei să stingi țigara?
Aici fumatul e interzis, știi asta.
Îți mulțumesc.
E sfârșitul unei epoci, prietene.
Ben, e timpul să te întorci la școală.
M-am obișnuit să te văd în fiecare dimineață.
Nu trebuie să te obișnuiești.
Mă bucur că ai venit azi dimineață.
- Am ceva pentru tine. - Da?
Vreau să iei ăsta.
Ce e?
Sunt foarte mulți bani.
Fac economii demult. Pentru studiile tale de medicină.
Știu că nu acoperă totul, dar ar trebui să ajute.
Mamă, nu pot să-i primesc.
Sunt banii tăi. Ai muncit mult ca să-i câștigi.
Tocmai de aceea. Vreau să plătesc studiile dvs, doctore Campbell.
Știi ceva? Nu e nevoie.
Pentru că am primit bursa Robinson.
Vor plăti ei tot ce trebuie.
- De ce nu mi-ai spus? - Pentru că vroiam să-ți fac o surpriză.
Și, oricum, abia azi am aflat.
Nu-mi vine să cred! O, Doamne!
E incredibil! Sunt foarte mândră de tine!
- Știam că strădania îți va fi răsplătită. - Da, ai dreptate.
Așadar, păstrează-ți banii. Sunt ai tăi.
Ce faci?
Sar în pat.
Voi nu făceați asta când erați mici?
- Nu. Sincer, niciodată. - Nu.
Înțeleg.
În regulă.
Unde ai fost sâmbătă și duminică? Te-am sunat de vreo 15 ori.
A trebuit să mă duc în New Hampshire,
să-l ajut pe vărul meu la mutat.
Nu ți-ai luat cu tine mobilul?
Celularul? Telefonul mobil? Nu l-ai luat?
Nu, am uitat. L-am lăsat aici.
Ai pierdut o petrecere grozavă sâmbătă.
Da?
Aproape am reușit să punem mâna pe o fată.
- Vreți la Republik? - Da.
Să mergem!
Ea e de nota 8.
- Nici vorbă. E de 7,649. - Am rotunjit.
Parcă stabilisem să nu mai rotunjim.
Așa e.
Dar, dacă vom câștiga la 2.0.9, o invit în oraș.
Stai puțin. Ben? Ai de dat numai 8 dolari.
Pot să-ți fac cinste cu o bere?
- Desigur. - Da? Bine.
Scuză-mă. Îmi dai două Bud Lights?
- Ce mai faci? - Bine.
- Da? - Da.
Mulțumesc.
Ăia sunt prietenii tăi?
Nu. Nu i-am mai văzut în viața mea.
Mă scuzi o clipă?
Băieți, ce faceți? Vă tot holbați la noi.
Da, știm.
Vreți să nu vă mai uitați?
O să se sperie.
Noi suntem ceva mai speriați ca ea.
De unde o cunoști?
Ai fost la vreun curs de auto-ajutorare sau așa ceva?
Ce?
- Trucul mental "Jedi"? - Da, cum făcea Luke.
- O să bei bere. - Desigur.
Era o avere pe masă și totul depindea de tatăl meu.
Să vezi ce absurd.
Trebuia să se ridice de la masă și să-i ceară niște bani unchiului meu.
- Vorbești serios? - Da.
L-au lăsat și a cerut banii.
Avea o dată 19 și de două ori 20.
Crupierul avea 17.
Liniștit, a întors o carte.
Nu-mi spune că era un patru.
- Era un patru. - Un patru. O, Doamne!
N-a fost un Crăciun prea fericit în anul acela.
Și ce părere are el despre ceea ce faci? Știe?
Nu, l-am pierdut cu mult timp în urmă, Ben.
Și eu mi-am pierdut tatăl.
Când ai venit la magazin să-mi ceri să intru în echipă
ai făcut-o pentru că...
Ce?
Știi tu, ai făcut-o pentru că ți-a spus Micky?
Uite ce e. Suntem colegi la 3 cursuri.
Ai făcut la o demonstrație din analiza combinatorie pe care n-a înțeles-o nimeni.
Ești cel mai inteligent dintre colegii mei de la cele 3 cursuri, Ben.
De-aia faci parte din echipă.
Și de-aia am venit la magazin.
Nu, e prea...
- O, Doamne! Iartă-mă. - Nu-i nimic.
- Nu-i nicio problemă. - Nu știu de ce am făcut asta.
- Nu trebuie să-ți ceri scuze. - Sigur?
Da. La naiba, e stația mea.
- Cobori aici? - Da.
Zău, nu-ți face probleme.
Nu știu, poate pentru că am băut, și...
Suntem în aceeași echipă, lucrăm împreună.
- Am înțeles. - Nu trebuie să te simți stânjenit.
Bine. Sigur. Pa.
Viața trecea pe lângă mine cu un milion de kilometri pe minut.
Pusesem deoparte peste 100 de mii de dolari.
Îmi mai trebuiau doar 200 de mii.
Dar la un singur lucru nu puteam să nu mă gândesc.
Imediat după ce plecam de la facultate,
operațiile cu vectori și formulele
erau înlocuite de numărare, localizarea mesei de joc,
stabilirea momentului în care cer cărți și a celui în care schimb fisele.
Deveneam un adevărat profesionist.
Am câștigat mai mulți bani într-o astfel de călătorie la Las Vegas
decât aș fi câștigat în 5 ani, 9 luni, 12 zile și 6 ore la magazinul de haine.
În Boston, eram doar Ben Campbell.
Dar în Las Vegas puteam fi oricine vroiam.
Știi ce o să fac?
O să joc jumătate de milion dintr-o dată. Haide!
Într-o noapte eram moștenitorul unui imperiu farmaceutic.
Leon, vrei să verifici dacă au șampanie
și, poate, niște căpșuni pentru mine?
S-ar putea să nu fiu singur.
Noaptea următoare eram un creator de jocuri de mare succes.
Asta e!
Joci chenzina, iei găina!
Te rog, continuă. Filmul ăsta e neprețuit.
Nu vreau să mint.
Uneori era puțin confuz.
Centrala. Ce doriți?
Serviciul în cameră.
Poftim? Nu avem serviciu în cameră.
Cum adică nu aveți serviciu în cameră?
Aici nu există serviciu în cameră.
În Boston, aveam un secret.
În Las Vegas, aveam o viață.
Micky mi-a zis că o să mă distrez mai mult decât mi-aș putea imagina.
Și a avut dreptate.
- Jamie. Uite. - Frumos.
Era prea frumos ca să fie adevărat.
Așa da. Seara mea tocmai a devenit mai frumoasă. Mulțumesc, Joe.
Și aveam impresia că niciodată nu se va termina.
Clark? Cred că am găsit ceva.
Uită-te aici.
Tipul ăsta? E doar un puști.
E pe caseta de săptămâna trecută. Avea bani și a câștigat într-una.
În plus, a comandat apă minerală cu lămâie.
Ce înseamnă asta?
Că vroia să crezi că bea alcool.
Numără sau are doar noroc?
Nu folosește un sistem progresiv.
Se așează numai la mesele unde are cele mai mari șanse să câștige.
- De unde știi că are șanse? - Număr.
Tu..
Spune-mi, Cole, dacă numeri așa de bine,
de ce mai ești consultant la noi?
Asta mă întreb și eu.
Îmi place să fim de aceeași parte a baricadei.
Imprimați un cadru cu el din înregistrarea video.
Terry, am auzit că pierdeți clienți
din cauza programului de recunoaștere a feței.
Așa avem mai mult timp să ne ocupăm de voi.
- E un program impresionant. - Așa e.
Uite-l.
Continuu să cred că sunt și pești mai mari.
Și eu la fel.
Salut, Fisher.
E supărat pe mine și invidios pe tine.
Dar nu-ți fă griji. Uneori grandoarea provoacă o astfel de reacție.
- Nu-ți face probleme. Trebuie să plec. - Bine.
- Bună. - Ce se întâmplă?
Nu i-a plăcut tema pe care mi-am ales-o pentru lucrare.
- Asta e vrăjeală, Ben. - Ce?
Te cunosc când minți. Sunt cel mai bun prieten al tău.
Sau, cel puțin, eram.
Iei droguri, Ben?
Să știi că se face terapie de grup vinerea.
Nu, nu iau droguri.
Vin cu tine la terapie, dacă vrei.
De ce nu mi-ai spus că nu te mai duci la muncă?
Nu știu.
- Din cauza lui Jill Taylor? - Nu.
Cum rămâne cu Harvard-ul?
Asta se va rezolva într-un fel sau altul.
Trebuie să plec. La revedere.
Cred că partea cea mai neplăcută era că nu puteam să spun nimănui.
Dar, pentru prima oară, viața pe care o duceam era ușoară.
Poftim, domnule.
Și asta îmi plăcea.
Asta e pentru tine.
Am câștigat 210 mii de dolari.
Da!
Așa se joacă, Ben!
Și chiar ne jucam.
Nimic nu costa prea mult.
Nimic nu era imposibil de obținut.
Crupierul destinului
îl trecuse pe Ben Campbell la un nivel superior.
Dormitoarele au devenit apartamente de protagonist.
De la biciclete am ajuns la limuzine.
Nu, nu!
Iar de la chefurile studențești cu băieții din frăție
am ajuns la ceva mai interesant.
- Bună, puișor. De unde ești? - Sunt din Boston.
- Ai venit la o conferință? - Nu, sunt într-o călătorie de afaceri.
Cu ce afaceri de ocupi?
Număr niște chestii.
Pe mine mă cheamă Sierra.
Bună, Sierra. Eu sunt Salvador Sanchez.
Vrei un dans în particular, Salvador?
Depinde cât mă costă, Sierra.
20 de dolari o melodie. 30 de melodii, cel puțin.
Pare cam scump.
- Bună seara, domnule Klein. - Bună, Frank. Îmi pare bine să te văd.
Jeffrey, îmi iei banii.
Ai noroc că ești drăguț.
Altfel, aș pleca. Știi?
Jeffrey. Fratele meu cu altă mamă.
Ce faci? Bine?
Sunt bine, domnule K. Ați venit în oraș pentru afaceri?
- Aici se fac numai afaceri, nu-i așa? - La banii dvs, sunt sigur că da.
La naiba. Mi-am uitat inelul.
Te rog!
Nu vreau să pariez pe ăsta. Îl păstrez.
100 de mii la masă.
Mulțumesc, Jeffrey.
Cole, s-a întors puștiul tău.
- E el, nu? - El e.
Și a adus și mai mulți bani.
Ăsta e un costum foarte scump.
- Și cu ce parfum și-a dat. - Domnule, vă rog.
Fata asta pariază doar suma minimă. De ce se tot uită la el?
Dă banda înapoi. Vreau să văd dacă-l cheamă la masă cu un semnal.
Nu mai folosim "bandă", demodatule. Totul e digital.
Nu contează. Terry, derulează înapoi.
Bine.
Pariază suma minimă.
Într-o clipă va face un gest.
Va ridica mâna, se va scărpina în cap... Asta e!
Ăsta e semnalul. Vedeți? I-a dat semnalul.
El vine la masă. Lucrează împreună.
Drăguț.
Să vedem ce computer face asta.
Îmi pari cunoscut.
Te cunosc de undeva, nu?
- Nu cred. - Nu?
Semeni cu tipul din "Rain Man".
Mulți mă confundă cu Tom Cruise.
Sigur? Nu...
Cu celălalt, cu... Cum îl cheamă? Ăla retardat.
Îmi place grozav scena în care ăla retardat mintal câștigă la "21".
Arăți exact ca el.
Ce n-am putut niciodată să înțeleg e cum poate cineva așa de retardat
să câștige atâta.
Auzi, Jeffrey, fratele lui cu altă mamă,
cum de câștigă atât retardații ăștia?
- Știi ceva? Cred că, poate... - Ia mâna!
Nu am vrut.
O să se termine și cu norocul lui. Mereu se termină.
- Hei, Ben... - Ben, încetează!
- Ce-i cu tine? - Haide! Ben!
Ți se pare amuzant? Crezi că a fost amuzant? Taci din gură!
Te înțeleg, Ben. Nu trebuie să...
Nu e momentul. bine?
Mulțumesc că mi-ai confirmat încrederea în Ben.
Acum du-te acasă.
- Ce? - Nu mai faci parte din echipă.
Nu.
- Eram beat, eram... - Nu-mi pasă cum erai.
Nu plec nicăieri.
Ba pleci.
Cum o să mă obligi?
Ai fost actorul principal pentru mult timp, dar acum te-ai comportat ca un țânc.
Vreau să-ți iei biletul și să te întorci acasă,
altfel, știi foarte bine ce sunt în stare să fac,
nu-i așa?
În regulă, ascultați.
Cazinoul va schimba fisele, ca MGM după meciul lui Tyson.
Avem mai puțin de 24 de ore ca să scoatem banii,
sau o să avem 200 de mii de dolari din plastic, fără valoare.
- Să schimbăm fisele. - E foarte periculos!
Vor analiza cu lupa înregistrarea scandalului provocat de Fisher.
Să mergem acum, înainte să analizeze.
Ești proastă sau te prefaci?
Dar ele?
Ce-i cu ele?
Ar putea să schimbe fisele. Cei de la casino vor crede că sunt bacșișuri.
- Schimbați-mi. - Mulțumesc.
- Mulțumesc, dragă.
- Mulțumesc, iubire. - Mulțumesc, puișor.
Îmi plac defilările astea.
Există un cuvânt pe care nu-l spun prea des,
"Genial".
Kianna, îți țin geanta puțin.
Mulțumesc, scumpule, ia-o.
Cu plăcere. Oricând.
- Uită-te, da? - Mă uit. Ce drăguț.
Uite.
E foarte bine. Trebuie doar să ridici genunchiul mai sus.
- Bună. - Bună.
Hard Rock mi-a oferit un apartament gratis.
Grozav. Minunat.
Vrei să-l vezi?
Ai grijă de tine, Bobby, da?
Doamne, e frig.
Cât e ceasul?
N-a întârziat decât 45 de minute. Ai răbdare.
Uite-l că vine.
Scuzați-mă că am întârziat.
Salut, Ben.
Ai putea să mai dai și tu câte un telefon, din când în când.
Mulțumim că ai venit. Nici nu e ger.
Da, știu.
- L-ai adus? - Da, îl am aici. Uite-l.
Și circuitele n-au ocupat mai mult loc
decât era prevăzut?
Nu, doar 1/5 din suprafața liberă.
Să pornim minunăția asta.
Minunat.
Bine.
Ce-a pățit?
- Nu înțeleg. - Are dimensiunea greșită.
Nu se poate. Cum?
- Ce naiba, Ben? Asta e de 8k. - Desigur.
Ne trebuie de 16k!
- Nu-mi vine să cred. - Eu credeam că ne trebuie de 8k.
- Nu-i adevărat. - Ba da.
Ba nu. Ai știut tot timpul că trebuie o componentă de 16k.
Fir-ar să fie, Ben.
O să ne ia două săptămâni să facem rost de una de 16k.
Și încă 5 zile, cel puțin, să refacem montajul.
Calmează-te, da? N-am făcut-o intenționat.
Ce-i?
Știi ceva? Cred că va trebui să facem asta fără tine.
Ce să faceți?
Ba nu. Ăsta e la fel de mult al meu, cât e și al vostru.
Am lucrat mai mult de un an la el.
Știu. Dar nu mai manifești același interes.
Vorbești serios?
În regulă.
Știți ceva? Nici nu contează. Zău, puțin îmi pasă.
Și știți de ce?
Pentru că nimănui, în lumea adevărată, nu-i pasă de Competiția 2.0.9.
Asta e doar o ambiție a voastră
ca să vă simțiți importanți.
Mi-e milă de voi.
Mulțumim.
Bine ați venit, domnule Youngman.
- Bună, îmi pare bine să te văd. - Și mie.
Bine ați revenit la cazinou, domnule Youngman.
Îmi pare bine să te revăd.
Dacă aveți nevoie de ceva, anunțați-mă.
Dublez.
Ori joci în stil mare, ori mai bine nu joci.
Nu-i așa?
Gata, ajunge! Hai să mergem. O să pierdem spectacolul!
Jucăm un joc aici.
Da.
Da. Și știi ce?
De ce nu te duci tu sus să mă aștepți? Bine?
Bine. Să mergem.
Da, bine.
Mă doare capul foarte tare.
- Zece. - Hai, maimuță.
- 14. - Hai, maimuță!
- 16. - Maimuță! Haide!
21.
Pete, ne omori!
Se pare că nu am noroc azi.
Ai înnebunit de-a binelea?
Nu știu ce s-a întâmplat.
Am dat-o în bară. Îmi pare rău.
Îți pare rău.
Asta și vroiam să aud, Ben. Totul se aranjează dacă îți ceri scuze.
Am pierdut 200 de mii, iar Ben își cere scuze! Ați auzit? Cică să-l scuz!
Astfel încât să fim iar prieteni și să glumim împreună!
Haide, Micky. I se poate întâmpla oricui.
Intră în transă și își pierd controlul.
Taci. Asta e o afacere.
Te-am dezamăgit, da? Am înțeles.
Poftim? M-ai dezamăgit? Puțin îmi pasă!
Vreau să-ți fie foarte clar, nu sunt tatăl tău!
Tu nu ești prietenul meu! Asta e o afacere!
Îmi ești de folos atât timp cât câștigi bani,
ceea ce acum nu ai prea făcut.
O să-mi dai înapoi tot ce ai pierdut.
Nu pot! Banii ăia erau pentru Harvard!
Ai câștigat mulți bani datorită mie!
Nu contează, Ben.
Ai avut instrucțiuni foarte clare și nu le-ai urmat.
Nu ți-ai făcut treaba. Nu ai numărat, ai jucat la noroc!
De ce nu joci tu, Micky?
Noi înfruntăm toate riscurile. Am impresia că tu nu faci nimic.
Nu e vorba de mine aici,
mucos obraznic ce ești.
Descurcați-vă cum puteți ca să vă întoarceți la Boston.
Și Ben, o să-mi înapoiezi banii ăia, până la ultima centimă.
Știi foarte bine.
Trebuie să beau ceva.
Mai vrea cineva?
Nici n-avem nevoie de el.
- Da, sigur, Ben. - Serios.
De ce avem nevoie de el? Avem bani.
Își lua 50% și nici măcar nu juca!
De ce avem nevoie de el?
Știți ce cred eu?
Eu zic să jucăm în continuare și fără el.
Nu. Nu mi se pare o idee bună.
Trebuie să ne întoarcem la Boston și să rezolvăm problema.
Să lăsăm echipa să decidă.
Eu sunt de partea lui Jill. Micky ne-a adus împreună, e ideea lui.
Și apoi ne-a dezbinat.
Ați văzut cum l-a montat pe Fisher împotriva mea.
Choi, tu ce zici? Vrei să câștigi bani?
- Aș cam vrea. - Într-adevăr?
Ne trebuie 100 de mii doar ca să jucăm, banii noștri.
Eu zic doar să încercăm. Înțelegeți?
Dacă noi investim, atunci noi luăm tot câștigul.
Pe tot.
Bine.
Da.
- Da? - Da.
Choi?
Contează pe mine.
Acum vreau să beau ceva.
- Ce faci? - Cum?
Ce faci?
O să facem bani.
Vrei să renunțăm doar pentru că Micky a plecat?
Pot să fac asta. Pot să fiu liderul echipei.
Nu sunt aceeași persoană care eram la Boston.
- Exact. - Da, exact.
Nu sunt exact așa cum ai fi vrut să fiu
când ai venit la magazin să cumperi o cravată?
Cum rămâne cu "300 de mii și renunț"?
Cum rămâne cu "scopul scuză mijloacele"?
- Câți bani ai strâns? - Ce?
- Câți bani ai strâns? - Destui.
Haide, Ben. Câți bani ai pus deoparte la Boston?
Am 315 mii, bine?
Atunci de ce mai ești aici?
Pentru că vreau să fiu aici. Îmi place să fiu aici.
Ca și celorlalți.
Haide, Jill. Putem conta pe tine?
Tu ești protagonistul, Ben.
Da, sunt.
Îmi dați și mie ceva de băut?
Rose, îți mulțumesc.
Ai fost foarte amabilă.
Asta e pentru tine.
La revedere. Mult noroc.
Cum merge aici?
Așteptați la telefon, o să-l caut.
Am primit un apel interesant.
Nu mai are cine să ne concedieze. Planet Hollywood e ultimul nostru client.
Nu e vorba de asta.
Cole la telefon.
Dama de caro. Cartea ta norocoasă, nu?
Te descurci bine.
Ești un câștigător.
Uneori. La fel ca toți ceilalți.
De ce, oare, nu te cred?
Poate că ești mai isteț decât toți ceilalți, nu?
Sunt sigur că așa ai fost toată viața.
Dar abia de curând a început să fie rentabil, nu?
Eu i-aș separa.
Casa e foarte plină iar totalul real e +7.
Kianna, avem o problemă serioasă acolo.
- Mișcă! - La naiba!
Eu am șters-o. Mulțumesc. Haide, Jill.
Ar trebui să chemăm paza.
Nu cred că ne-ar ajuta. Să mergem!
Hai să facem o plimbare.
Vino, băiete. Să vedem dacă putem să-ți facem rost de găina aia.
Se numește biometrie.
Biometrie. E ca o amprentă digitală a feței tale.
Când un jucător se așează la masă, programul citește un...
Profil biometric.
... profilul biometric al feței tale,
și îl compară cu ale altora care numără, aflate într-o bază de date.
Programul ăsta ne poate ruina, dar nu poate face asta.
Bine.
Tu chiar te pricepi la asta. Studiezi la MIT.
Un băiat isteț.
Eu mă numesc Cole Williams.
Și dacă vreodată te mai văd în orașul ăsta,
îți fărâmițez oasele feței cu un ciocănel
și apoi te omor.
Vă rog. Vă rog, luați banii.
Puteți să-i păstrați.
Spune-mi,
ce mai face bunul profesor Rosa?
Da. Eu și Micky avem ceva amintiri împreună.
Ani de zile l-am urmărit prin tot orașul.
Îl băteam măr și, după o săptămână, iar îl găseam jucând.
Era foarte perseverent.
Până când, într-o noapte de septembrie,
în timp ce eram plecat la Barstow, la înmormântarea tatălui meu,
cineva a câștigat în cazinoul meu o sumă cu șase zerouri.
Îți imaginezi așa ceva?
Cea mai mare sumă câștigată de unul care numără, într-o singură noapte.
Evident, am fost concediat.
Dar s-a întâmplat ceva ciudat.
Nu l-am mai văzut pe Micky Rosa după aceea.
Niciodată.
Cauchy a fost primul care a realizat un studiu riguros
privind criteriile de convergență a unui șir infinit.
El intenționa să stabilească
niște teoreme de bază pentru un calcul cât mai exact.
Aveți vreo întrebare?
Nu? Mergem mai departe.
E adevărat că acest Cauchy a furat de la studenții lui?
Da, așa am auzit. Ce părere ai despre asta?
Se spune că îi folosea pe studenții lui cei mai străluciți,
după care îi discredita și le fura soluțiile ecuațiilor,
le fura munca.
N-ar fi prima dată când un profesor e acuzat de așa ceva.
Cred că vă referiți la Vladimir Stupnitsky, nu?
Era unul dintre studenții lui Cauchy, care l-a acuzat pe Cauchy
că i-a furat o lucrare în 4 volume
și a publicat-o sub un pseudonim.
Nimeni nu știe ce s-a întâmplat, de fapt.
Nimic nu a putut fi dovedit,
iar fără dovezi e ca și cum nu s-ar fi întâmplat.
Și e mare păcat,
pentru că, dacă Stupnitsky ar fi înțeles că nu trebuie să-l provoace pe Cauchy,
cu care se afla în dispută,
dacă ar fi fost capabil să-și recunoască propriile greșeli,
fără îndoială că profesorul Cauchy ar fi lucrat din nou cu el
și ar fi realizat lucruri mărețe împreună.
Dar, așa cum istoria ne arată, unii studenți nu învață niciodată.
Ar trebui să-ți tratezi ochiul ăla.
Ești bine?
Am pierdut tot.
- Ce? - Micky mi-a luat tot.
Am rămas fără bani, fără Medicină, chiar și fără MIT.
- Ce tot spui? - Micky mi-a luat tot.
Trebuie să recuperez cumva ce-am avut.
Ești nebun?
Ți-au spart fața și tot nu poți să renunți?
Ce vrei să fac, Jill? Am pierdut tot!
Uite ce e. Te rog...
Nu vreau să te pierd și pe tine.
Ben, ai fost dus cine știe unde, în Las Vegas.
N-am mai auzit nimic de tine. Habar n-am avut unde ești!
Știu.
Îmi pare foarte rău că te-am rănit.
Iartă-mă.
Nu știu ce-a fost cu mine în Las Vegas. Parcă nu eram eu.
Doar mă cunoști.
Tu știi cum sunt eu.
Tu mă cunoști.
Trebuie să ai încredere în mine.
Și câștigătorul Competiției 2.0.9 de anul acesta,
pentru excelență în domeniul roboticii, este echipa formată din Conolly și Kazazi!
Asta-i tot. Asta-i toată povestea.
Jill Taylor. Chiar așa?
Da. Da, chiar așa.
Mie nu mi se pare grozav, Miles. Am dat-o în bară.
Da, așa e. Dar ai căpătat experiență de viață.
Nu-mi vine să cred cum m-am purtat cu tine, Miles.
Tu ești cel mai bun prieten al meu, iar eu te-am dezamăgit.
Te-am dezamăgit. Îmi pare rău.
Dar mă bucur pentru tine, știi? Că ai câștigat 2.0.9. E grozav.
- Jill Taylor. Chiar așa? - Da.
Stai să mă lămuresc.
Bani, fete,
apartamente de lux, cluburi, Las Vegas.
Cred că nici eu n-aș mai fi dat doi bani pe Competiția asta.
Deci ne-am împăcat?
Da, ne-am împăcat.
Dar va trebui să te revanșezi ca lumea față de mine.
În regulă.
Și ce-o să faci acum?
Ce vrei, Ben? E balul absolvenților.
Îți trebuie diplomă ca să participi.
Așteaptă. Stupnitsky vrea să vină înapoi.
Ce?
Uite, m-am gândit mult la ce ai spus.
Vreau să reintru în afacere.
- De ce tocmai acum? - Pentru că nu am altceva.
Uite, nu o să te mint. Ești bun, foarte bun.
Dar ai făcut exact ceea ce nu trebuia. Te-au copleșit emoțiile și te-ai tâmpit.
De ce-aș mai face afaceri cu tine?
N-ar fi trebuit să fiu obraznic cu tine. Știu.
Programul de recunoaștere a feței
va elimina această oportunitate.
Am nevoie de asta, Micky. Am foarte mare nevoie.
Ar trebui să fie vorba de o sumă foarte mare ca să fiu cât de cât interesat.
Eu mă gândeam că poate ar trebui să fii tu celălalt protagonist.
Doi protagoniști jucând în stil mare?
Ușurel, de mult timp m-am lăsat de jucat, Ben.
Dar Fisher nu mai e.
Și nimeni altcineva din echipă nu poate fi protagonist, nu-i așa?
Iar dacă ne merge bine, dacă ne merge foarte bine,
poți să-ți recapeți notele bune, să intri la Harvard,
iar eu aș putea să-mi iau liber un an.
Se pot întâmpla lucruri uimitoare când ești cu noi, nu-i așa?
Tocmai ai redevenit studentul meu cel mai bun.
Trebuie să socializez puțin.
Fiți atenți. Acum o să fie altfel.
Vor fi foarte mulți bani în joc și pericolul e mai mare.
Dar profitul o să fie maxim.
Putem fi recunoscuți, așa că ne vom deghiza.
Și nu putem face greșeli.
Mă bucur că ești iar cu noi, Micky.
Doar nu vă lăsam să veniți aici
fără să-i arăt lui Ben că știu mai mult decât să predau.
Dar, așa cum am mai spus, jocul ăsta se referă la trecut și la viitor,
iar în seara asta vom uita trecutul.
Ne vom concentra asupra viitorului.
Așa e. E ultima noastră șansă.
Dacă situația scapă de sub control, ne întâlnim la Club Fox.
Nimeni nu părăsește singur orașul.
Haideți să-i facem praf.
Așa să fie.
Să vedem ce putem face cu ăsta.
Se pare că am o zi bună, nu-i așa, Jim?
Sunt plin de noroc azi.
Oricine mă atinge se molipsește.
Joci chenzina, iei găina! Asta e!
Mulțumesc. Doamne, ador orașul ăsta. Și ador jocul ăsta.
Jim, cred că te ador și pe tine.
Pot să mă așez?
Cum te cheamă?
Shane? O să-ți schimb norocul. Pentru că ți-l iau.
Uite aici, dă-mi tot.
Bun așa!
Mulțumesc.
Ce păcat, Shane!
Trebuie să-mi dublez suma pariată, nu?
- Joci prima oară, scumpo? - Câștig și pierd de câteva ore.
E bine. Eu câștig și pierd de ani de zile.
Cum ai făcut, băiete?
Nu se poate așa ceva!
Va trebui să despart decarii.
- Despart decarii. - Se despart decarii.
- Se despart decarii! - Din nou!
- Mulțumesc. - Fisele mele, Blanca.
Hai, dă-mi fisele! Dă-mi-le, Blanca.
Haide, dă-mi fisele!
- Pierd autobuzul. - Trebuie să scot câinele la plimbare.
- Mulțumesc. Scuze pentru dezordine. - Hai să mergem!
Mi-a părut bine să te văd. Toate cele bune.
Pe-aici!
Haideți!
Pe-aici!
Fugi, Jill! Fugi!
Voi luați-o pe-acolo! Dă-mi fisele! Trebuie să ne despărțim!
Dă-mi-le! Ne vedem la Fox!
Haideți, mai repede!
Haide!
La o parte!
Haide!
Hai pe-aici!
Bine, hai s-o ștergem.
Dă-i drumul! La aeroport!
Nu l-am mai văzut de-atunci pe Micky Rosa.
O, Doamne!
Dar cred că acum aș vrea să-l văd.
Și vreau să mi-l aduci tu.
Nu mai lucrez pentru Micky.
Fii serios, băiete.
Poza ta e în toate bazele de date. Nu mai poți juca în Las Vegas.
Dar te mai las o singură noapte.
Și îți garantez că nu vei fi deranjat.
O să câștigi o avere și o vei putea păstra pe toată.
Fii atent.
Numele meu e Cole.
Cole Williams.
Adu-mi-l pe Micky Rosa, băiete.
De restul am eu grijă.
Fiu de cățea.
Tu cine naiba ești?
Ben. Bună treabă.
O să te bucuri să auzi că am să vorbesc cu profesorul tău și despre MIT.
Și o să fie bine pentru tine.
Deci asta-i tot?
- Asta-i tot. - Bine.
Dr Campbell?
Când ai un serviciu ca al meu nu primești pensie.
Programul de recunoaștere a feței funcționează bine.
Și eu îl urmăresc pe Micky Rosa de prea mult timp.
Vreau să mă retrag din activitate.
Lasă jos geanta.
Nu, nu.
Am nevoie de banii ăștia. Nu știi ce-a trebuit să fac pentru banii ăștia.
Ba știu. Dar o să-ți storci mintea ca să obții ceea ce vrei,
pentru că ești inteligent.
Așa că o să lași jos geanta.
Ben, dă-i geanta. Nu contează. Dă-i geanta.
Știam eu că ești inteligent.
Am obținut 1.590 la SAT.
Am obținut 44 la MCAT.
Și am absolvit MIT cu media generală 10.
Credeam că viața mea e aranjată.
Dar mi-am amintit
ce mi-a zis cândva profesorul meu de ecuații neliniare,
"Întotdeauna să iei în considerare schimbarea de variabilă."
Salut, Micky.
Am bani la Boston. 100 de miare.
Ți-i dau ție. Lasă-mă să plec. O să dispar.
Nu vreau banii tăi, Micky. N-am nevoie de ei.
Dar există cineva care ar putea să fie interesat.
Un tip care se ocupă tot cu număratul. Lucrează la Fisc.
Mi-am dezamăgit prietenii cei mai buni.
Dar, până la urmă, și ei au dovedit că știu ceva matematică.
M-am cuplat cu fata cea mai drăguță din facultate.
Am fost bătut măr de un mardeiaș din Las Vegas,
care nu vroia să accepte ideea că trebuie să iasă la pensie.
Dar am ajuns cu el la o înțelegere și s-a ales cu o pensie frumoasă.
Și am mințit-o pe mama.
Dar mi-am recunoscut minciuna și ea mă iubește în continuare.
În ultimul an de colegiu am intrat în echipa asta.
Și mi-am descoperit un nou talent.
Am fost la Las Vegas de 17 ori ca să mi-l exercit.
Am câștigat sute de mii de dolari din număratul cărților.
Și toți mi-au fost furați.
În două rânduri.
Ce părere aveți de această experiență de viață? V-am uimit?
Sunt total ieșit din comun?